===Přeložil===petr1976===25.02.2008
- Ahoj - Ahoj
- Ty jsou tvoje? - Táto
Myslel jsem si, že ne.
Ahoj
Ahoj, chtěl jsem to udělat potom.
Už nebudeš muset.
- Dobře, máš hlad? - Jo.
- Vločky? - Jo.
Správně
- Takže plán je ... - Plán.
Caro, táta se chystá odhalit svůj Plán.
Já naložím všechno do auta, vyzvednu vás hned po škole,
a pak hned vyrazíme …
- To zní dobře - Nezní
- Co zas? - No, jde o to, že my
chodíme do školy. A ty nás nutíš být za školou,
když máme být, no, ve škole.
Chci říct... Co moje učení?
Čemu se směješ?
Nenapadlo mě, že od tebe někdy uslyším "Co moje učení"
A to mě, no, rozesmálo.
- Já jet nechci - Děláme to každý rok.
Jenom jednou za rok, může být celá rodina pohromadě.
Musíme pomáhat babičce a dědovi.
- Jdeme. - Kazíš mi výchovu.
- To se moc nezměníš.
- Ano? - Velmi dobrý článek, pane.
Ta část o zákazech vycházení? Velmi výstižné.
A taky bych chtěl říct, že ten včerejší článek
o stanovování si hranic, byl vynikající.
- Kdo jseš? - Já jsem Marty Barasco.
Rád bych vám obzvlášť poděkoval za článek z minulého pátku
Díky němu začínám rozumět svým rodičům.
Fajn.
No, Marty co bych pro tebe mohl udělat?
Rád bych viděl vaši dceru, pane. Jestli můžu.
Jane. Jane!
Vlastně jsem přišel pro Caru.
Rád jsem se s tebou seznámil, Marty. Vrať se za dva roky.
Nechci se chlubit, ale pan Shaff říká, že
jsem jedním z nejlepších řidičů ve třídě. Říká, že jsem "Highway Ready".
Pan Shaff a já možná nemáme stejný názor.
- Caro, jdeme - Takže, můžu?
Uvidíme. Ve 3 hodiny, přesně. A-buď-te-tu...
- Včas. My víme. … ...včas.
Jo, víme.
Pro tvojí informaci: Ten kluk kterýho jsi vyhodil, je můj kamarád Marty
Můj spolužák z laboratoří a a dělame spolu mimoškolní práci.
Autobus.
Počkejte.
- Tak dělej. - Pospěš si.
Ano?
Jordy, před půl hodinou jsem to poslal mejlem.
Cože?
To není možný. Děláš si srandu?
To je směšný.
- Kde máš sestru? - Jseš tu pozdě.
Šla do Yumms. Můžu řídit?
- Táta dostane stálé místo. - Ještě ho nemám.
Jsou tu i jiní...
To je fakt skvělý. Můžu řídit?
Podívej. Jseš dobrý řidič. Jde o ty stovky milionů ostatních ….
Nemůžu se to naučit, když mi to nikdy nedovolíš.
Když ti to nedovolím, tak zůstaneš naživu.
A to bylo co? Co to děláš?
- Proč mě musíš tak ztrapňovat? - Je mi líto, že jsem tě vyrušil při učení s kamarádem.
Všichni nemůžou být takový mniši jako ty. Ne.
- Mimochodem, máš zaracha. - Jó, zaracha?
Na jak dlouho?
- Doživotně. - No tak táto.
- To bylo ponižující. - Povídej mi o tom.
Máš zaracha na měsíc.
Na měsíc! To je horší než navždy.
- Ale proč táto? - Lhala jsi mi.
Protože ty se s pravdou nevyrovnáš.
Zkus to příště.
- Ale. - Ne.
- Tati, já... já Martyho miluju. - Přestaň.
- Fajn. - Sakra.
Počkej tati, jenom mě chvíli poslouchej.
Já vím co říkám. Přemýšlela jsem o tom.
- Přemýšlela? - Známe se teprve 3 týdny.
Ale věděla jsem to už za 3 dny.
To nemůžeš vědět za 3 dny.
- Třeba má pravdu. - Ne.
To co cítíš, to není láska.
- Je to mládí a unáhlenost …. - Jo a já ho miluju.
- Možná si myslíš, že to je láska, ale není. - Ne, já ho miluju. Miluju ho.
- Ne, to není láska. - Miluju ho.
Miluju ho.
Jseš v pořádku, táto?
Tak to byla vysoká škola pro Jane,
teď pro Caru,
- To né, a co pro mě? - V pohodě.
Ne, moment... teď, to byla ona.
Nemůžeš mi Martyho zakázat.
Táto dovol mi abych ti připomněla, že na světě jsou 3 miliardy mužů,
najdu si jinýho.
Ale pouze Marty si získal moje srdce.
Do auta.
- Znám jednoho opravdu dobrého řidiče. - Ne.
Ne.
Tady máš.
Myslím, že tvoje sestry se mnou nejsou moc šťastné.
- Mmm? - Proč si to myslíš?
Jseš dobrý otec, ale někdy špatný táta.
- Kdo ti to řekl? - Nikdo.
To máš od Jane nebo od Cary? Klidně to řekni.
- Přišla jsem na to sama. - Ne, nepřišla.
Která tě navedla, aby si tohle říkala?
Přišla jsem na to sama. Už jsem ve čtvrtý třídě.
- Umím si dát věci dohromady. - Jane nebo Cara?
- Přišla jsem na to sama. - Jane nebo Cara?
- Už jsem ve čtvrtý třídě. - Už je ve čtvrtý třídě!
Už jsou tady.
Už jsou tady. Pojďte děvčata.
- Ahoj dědo. - Ráda tě vidím.
Ahoj, Lil.
Ahoj táto.
- Tak a jsme tu všichni.
- Jak se máte? - Dobře. Nebo možná ne.
- Děti mě nemůžou vystát. - To znamená, že něco děláš správně.
Vy jste tak... Ahoj, zlato.
Podívej se na ty holky, všechny tak vyrostli.
Ne. Pořád jsou velmi mladé.
- Jdeme Lilly. - Ahoj, jak se máš?
- Ta roste. - A každým dnem je větší.
- Ahoj chlape. - Dan to je ten člověk.
Rád tě vidím.
- Ahoj. - Ahoj.
- Ahoj, strejdo Dane. - Ahoj Eileen, jak se vede?
- Jeli jste ve špičce? - Jo, nebylo to... tak hrozný.
- Ahoj ségro, rád tě vidím. - Jsem ráda, že jsi tady.
A to je kdo? Nikdy v životě jsem ty chlapy neviděl.
- Ahoj strejdo Dane. - Řekni něco.
- Něco. - Se stalo. Já to věděl. Tak to chodí.
- To je dobrý. - Pomůžete strejdovi s taškama, jo?
Zlato, ty budeš tam dole.
Tvůj bratr si přivezl na návštěvu kamaráda, takže...
- Na mě zbyl zvláštní pokoj. - Jo.
- Promiň brácho. - To je OK.
- Dobře se vyspi. - Ty taky.
- Jseš unavená? - Chci dolů!
- Dobrej. - Dobré ráno.
- Vyspal si se? - Jo.
- Chci dolů! - Lidi, nepotřebujete něco?
Mít svůj život.
- Potřebuje jenom trochu času. - To není to co potřebuje.
Ale ano.
Myslím, že už jsi udělal všechno co jsi měl.
Proč nedojdeš pro noviny.
- Ale mami. - Jen běž.
To ti udělá dobře. Na chvíli se ztrať.
- Asi bych měl zůstat tady. - Ne Danny, zmiz.
A teď tě neprosím.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Za minutu jsem u vás.
No potom jel do centra.
Jo. Na kafe. Správně.
Mluvil jsem s ním o víkendu.
Ahoj. Promiňte. Můžete mi pomoct?
... Ano.
Hledám tady knihu, samozřejmě.
- Nějakou určitou? - Jo, něco co mi pomůže
vyřešit...
… jednu takovou prekrérní situaci.
No a... jakého druhu...
No něco zábavného a hezkého.
Ale nemusí to být tak zábavné, aby to vyvolávalo výbuchy smíchu
rozumíte, taky žádné dělání si legrace z jiných lidí,
ale radeji něco, citlivě zábavného.
Dobře.
No a kdyby to šlo...
něco nepředvítalného, překvapivého
co vás zároveň přesvědčí, že to co jste si myslel
nebylo jen správné špatným způsobem
ale že i když se mýlíte, ve vašem omylu
je určitá správnost.
Co chci říct je, že...
hlavní je, že se chci nechat uchvátit
a zároveň, ne.
Myslím tim, že chci cítit...
hluboké spojení s... něčím.
Nebo možná, nevím co hledám.
Podle mých zkušeností, tohle všechno težko najdete v jediné knize.
Asi proto jich je tolik.
- Takže co tu máme? - Máme tu jakousi...
- směsici možností. - Směsici?
Jo. Podíváme se na to. Máme tady... poezii.
Dickinson, to je základ.
- Trochu Nerudy nikdy neuškodí (-: - Souhlasím.
Stránky téhle knihy teď obrací každý.
Život Gandhiho? Já... ne, ale on...
Nikdo nebyl tak skvělěj jako on.
Majáky. Dobrého Člověka Je Těžké Najít
Už ten název... - Anna Karenina. Já ne...
A tahleta, ta je zábavná.
No, vlastně ne, zábavná je tahle.
Možná, že není zas tak zábavná.
Ne, ve skutečnosti je zábavná, Velmi zábavná, a pravdivá.
Dobře.
Ale, nemůžete vybrat jenom jednu?
Já bych řekl,
že nic se nevyrovná
rybaření ze skalních útesů.
Budu k vám upřímný. Vlastně jsem ty knihy nevybíral.
Vzal jsem co mi přišlo pod ruku.
- Hledali jste? - Prodáno.
- Prosim? - Chci je všechny.
Jenom jsem o nich mluvil...
Za tohle si zaslouží provizi.
- On tu ale nepracuje. - Tak to by měl.
Vy jste mazaný.
Vlastně ani ne, nejsem mazaný.
Já jsem Dan. Omlouvám se.
Marie.
Ahoj. Ahoj.
Můžu ti to nějak vynahradit?
Tady je tvůj čaj. Je horký.
Buď opatrná. A můj pomerančový džus.
Koupil jsem vdolek, ale myslím si, že
mi dali menší planetu.
Měl bych to sundat.
- Děkuju. - Mám tu ubrousky a příbory.
Jsem velký zastánce vidliček.
Ale ty, zřejmě nejsi
- Takže Dane... - Ano.
- Narodil si se... - Narodil.
Jako každej druhej. A vyrostl, Jako každej druhej. Dobře?
A dál?
Chodil jsem do školy, a doma mě vykrmovali.
V televizi dávali jeden pořad, '60s.
Když mi bylo deset chtěl jsem být kouzelník.
Předváděl jsem kouzelnické triky pro všechny děti v sousedství.
Jednu kamarádku jsem chtěl nechat vznášet se nad zemí.
Ale ona se nevznášela. A to včetně tělesných zranění a několika stehů...
...tak skončila moje...
Rád bych ti něco řekl, něco co jsem nikdy...
Budeš se smát. Něco co jsem nikomu neřekl.
...za celý život.
A říká se mi to vážně těžko.
A ona potom onemcněla.
A pak odešla.
A...
Chvíli to trvalo.
Možná bysme měli mluvit o něčem jiném.
Říkáš, že jsi jeden s těch vdovců s třemi dcerami,
který se přiživuje na nic netušících ženách v knihkupectvích?
- To vypádá na mě. - Byla jsem u toho.
Opravdu?
Vypadáto, že jste to měli...
- ...opravdu těžké. - Ne.
Je to za námi. Už je to za námi.
Nemusíš se usmívat.
Je to lepší než to druhý.
- Podržíš mi to?
- Promiň.
Ahoj. Ne. Jsem pár minut od tebe. Ano
- Musím jít - Dobře
Ztratila jsem ponětí o čase.
Rád bych si s tebou ještě povídal.
Bylo to milé a trochu neobvyklé setkáni.
- Možná bych ti mohl zavolat? - To by mohl být problém.
- Protože máš přítele? - Ano. Nového.
Poznal bych, jestli nemůžeš mluvit.
- To je pravda. - Ale to by nebylo úplně fér, že?
- Chci říct, že ty o mně víš všechno. - Děkuju.
A já nevim nic o tobě. Nechci prožít zbytek života,
a přemýšlet o ženě z knihkupectví která mě nechala vymluvit.
Byli by jsme jenom dva lidi kteří dokončují konverzaci.
To nikomu neublíží.
Zavolej. Nebo ne. Ale... zavolej.
Zavolám ti. Třeba abych ti řekl, že ti nezavolám.
Zavolám ti, třeba abych ti řekl, že ti nezavolám? Páni!
Promiňte.
To se mi ještě nestalo, důstojníka.
Obvykle jsem velmi opatrný.
A nikdo by nevěřil...
- Vítejte v Rhode Islandu. - Jo.
Jo, je tu hezky.
- Ahoj. - Ahoj.
- Co se stalo? - Nikdo.
Teda, nic.
Danny se vrátil.
- Kámo je ti dobřě? - Co? Jo.
- Je mi fajn. - Vážně?
Protože ty … nevypadáš tak.
Stalo se mi něco divnýho. Já...
- Páni. - Páni co?
Někoho jsem potkal a ona je fakt něco.
- Zatraceně! - To je perfektní, brácho!
- Dala ti číslo? - jo.
- Zavoláš jí? - Je to složitý.
Ne je to jednoduchý. Musíš jí zavolat.
Ne, zrovna jí potkal. Asi si myslí, že je moc brzy.
Nikdy není moc brzy. Zvlášt pro někoho v jeho věku.
- Amy, Dan se s někým seznámil
- Seznámil? - Dan se s někým seznámil?
- Řekni, za jak dlouho jí může zavolat?
Já nevím, už jsem vdaná tak dlouho.
- A já teprve. Kdo je to? - Strejda Dan se s někým seznámil?
Dan potkal nějakou kočku.
Dobře. To stačí.
Víš co? Zeptáme se Annie.
- Právě teď? - Teď.
- Jak vypadá?
- Ona... - O co se...
- jedná? - To je můj bratr Dan.
A potřebuje tvojí radu. Potkal v centru jednu kočku...
a... je trochu zaskočená.
A ty bys nebyl? Mitch se zapomněl zmínit,
že minulý víkend se seznámila s celou naší rodinou.
- Nechtěl jsem jí vyděsit. - Jdeme. Všichni.
Blahopřeju.
Takže... Annie?
Anne-Marie. Mitch mi říká Annie,
ale pro všechny ostatní jsem Marie.
Do třídy se mnou chodili Dvě Mary a jedna Martha.
- A já jsem nechtěl lidi mást. - To by nebylo správné.
- Já dávám přednost Marii. - Pojď drahoušku.
- Ženy budou na verandě. - Děvčata venku,
Chlapi tady. Tak pojď Dane. Jdeme na to.
Správně! Nejkratší časové jednotky. Čtyři písmena.
- Mili. - Moment.
- Nano! ... N-A-N-O. Výborně!
Žádný špehování
- Chlapi, jste pozadu! - To nám nepomůže.
Myslím, že Mlčenlivý tam nepatří.
To tam nepatří. Mlčenlivý tam nepatří.
Přejdeme na 12 křížem. Jedeme dál.
Ta musí bejt něco extra, když zaujala i tebe, ne?
Vynecháme 12 křížem. To se vám snažím vysvětlit.
Nic nebude. Ona už někoho má.
- To ale není tvůj problém, brácho. - Svým spůsobem je.
Poslouchejte, 15 křížem, 5 písmen, smažení...
- Smažení. - Smažení... grill.
Má na levý ruce diamant, kámo?
- Zatím ne. - Pak je to fér.
Soustřeďte se, lidi! Smažení!
- Saute. - No jasně! Je to Saute.
A to slove předtím, zkusili jste "zeitgeist"?
- píše se to Z-E-I-T. - já myslím, že by tam mohl být "ozón".
Narazili jsme na zlatou žílu!
Deset písmen. "Cokoliv se může pokazit, se pokazí". Takže...
Země Danovi. My jsme ještě na kříži.
- Ještě nejsme ani dole, Dane. - Jsme na tom špatně, kamaráde.
- A jsme hotový. - Hurá na nádobí.
Blahopřejeme.
- Zkontolujeme si to! - Co teď, kluci?
Nádobí, fuj.
Co se stalo? Byl jsi úplně k ničemu.
Promiňte lidi.
Dej mu pokoj. Má toho teď moc.
- Saute. - Táto, Mámo.
Co si o ní myslíte?
Na to je moc brzy.
Myslíme si, že je chytrá, milá, obdivuhodná.
A jestli to zvořeš, tak budeme stát na její straně.
Dane, zlate zapomněl si na flek.
Upřímně kámo, ta holka je žhavá. Úžasná. Vážně.
- Co si oni myslíš? - Je ohromná.
Dej mi kousnout.
- Ne. Jdeme Gusi. - Tak jo.
Můžu ti na mapě ukázat kde jsme...
- Dobře. ... tady?
Kdybych to věděl nikdy bych...
- Ne s dívkou svého bratra. - Ne, samozřejmně že ne.
A prohlašuji do záznamu, že jsem tě nikdy nenazval kočkou.
- My jsme... Tohle je záliv.
- A my jsme přesně tady. - Vidím to.
- Tak, co bychom měli dělat? - Je to trochu směšný.
Možná bysme to měli prostě všem říct.
Ne.
Neudělali jsme nic špatnýho. Bylo to milé...
Paráda! Vy lidi se teď navzájem poznáváte.
Jo, jen jí ukazuju na mapě kde jsme.
Strejdo Mitchi, ty nepočítáš.
Hej, je mi jasný co s váma dvěma teďko bude.
Neschovali jste se.
Do toho. Jedna!
- Dva! - Bež!
- Fajn. Já jsem... - Tři!
Clayi, já vím že jsi v zadu ve skříni.
- No tak! - Ćtyři!
Schovejte se znovu!
Pět! Šest! Počítam do dvou set.
- Vidím vás. - Schováváme se.
Já si na to radši lehnu. Osm!
- Mitch je skvělej chlap. - To je!
Je s ním legrace a zábava.
Je nekomplikovaný tím... tím správným způsobem. Přesně ten koho potřebuju.
- Je to skvělěj chlap. - Devět!
Víš, zrovna jsem ukončila jeden nepovedený vztah,
a začala chodit cvičit, a tam jsem potkala Mitche.
Je to skvělej chlap.
- Pořád to opakuješ. - Protože je to pravda.
Deset!
Jedenáct, 12, 13, 14, 15!
- Tak hodně štěstí... nám všem. - Dobře.
Ptáček zpěváček mi zazpíval, že dostaneš stálé místo.
Lilly. Vybírají z celé hromady sloupkařů. Je to při nejmenším, nejisté.
Ona je úžasná. Jmenujte místo, a buď tam žila a nebo to alespoň navštívila.
Tibet, Chile, Berlín když byl ještě rozdělený.
Ona je...
Moment, o co jsem přišla?
- Mitch udělal dobře. - Jo.
A co ty? Poznal si někoho?
- Tati, ne... - Hele, vždycky mi říkáš,
že Susan byla tvoje výhra v loterii, a zkoušet to znovu by byla chamtivost,
ale už jsou to 4 roky.
Můžeme se jenom procházet?
Nechtěl jsem aby si to věděla.
Ale nikdy nebylo nic cítit.
Může mi někdo podat kukuřici?
- A takhle jsme se potkali. - Už to chápu.
- Moje verze je ... - Ne.
- V jakém jseš znamení. - Štír, ascendent váhy.
- Božemůj, já taky. - Opravdu?
Máš nějaké sourozence?
- Ne. - Kdo chce kukuřici? Kdo...
Řekni nám něco, o čem neví ani Mitch.
Jsem... uznávaný...
- výrobce lívanců. - Předveď se.
- Jak by měl vypadat tvůj dokonalý den?
Můj by začal s Annie, a skončil s Aniie...
Tebe jsme se neptali. Řekneš nám to?
Můj dokonalý den by začal cestou do země,
kde se mluví jazykem, kterému nerozumím, s novými zvuky,
místo kde bych měla pocit, že tam absolutně patřím.
Vítej. Myslím že si ho našla.
Chci říct, poprvé...
Poprvé, když jsem jí spatřil...
Zlatíčko, nemusíš křičet.
Myslel jsem, že jsem právě umřel
- protože v místnosti je anděl. - Děkuju.
Jste do sebe s Mitchem zamilovaný?
Tahle kukuřice je andělská.
- Večer si postavíme stan! - Jo! Obrovskej stan!
Postavíme stan se stropem!
Moučník!
Danny, všichni ještě nedojedli.
- Už je pozdě. - Ne, není.
Já jsem také jedináček. Není to ohromné?
Už jsi někdy prožila dokonalý den?
Kdy se z přítele stane milenec?
To by stačilo.
Myslím, že můžeme přestat s vyptáváním. Nebudeme jí dusit celou noc.
Máš pocit, že tě dusíme?
- Ne, vůbec ne. - To říká jenom ze zdvořilosti.
- Ne. Já miluju otázky. - Prosím tě.
Jménem celé rodiny, bych se ti rád omluvil.
Žádná Mitchova bývalá přítelkyně nebyla vystavena
- takovému důkladnému výslechu. - Jeden bod pro Dana.
- Mám pravdu? Ani ta kaskadérka. - Ne.
- Bože, jak se jenom jmenovala? - Ani ta roztleskávačka NY Knicks.
Nebo ta "masážní terapeutka".
Žádná z těch letušek z každé významnější i regionální aerolinky,
které tento dům opouštěli na vozíčku.
- To stačí. - Co? Řekl jsem něco? No tak.
Páni, Dane. Děkuji, že si na to poukázal.
Jseš ten největší džentlmen jakýho znám.
Má pravdu. Teď je řada na Annie, aby se ptala na cokoliv.
Je radši když se jí říká Marie.
Zeptej se na co cheš, Marie.
- Nechci se tě na nic ptát. - To snad ne.
Mitch mi hned na začátku řekl, že když mu odpustím jeho minulost on mi odpustí tu mou.
Na takovou blbost přece neskočíš.
- Všichni do obývacího pokoje. - Lidi, už jste dojedli?
Děti, rychle. Jdeme do obývacího pokoje.
Johne přineseš koláče, prosím?
Ty ne. Na tebe zbylo nádobí.
Šest. Šest písmen.
Ano.
Dobrá práce.
- Druhé slovo.
- Ty!
Omlouvám se. Byl jsem mimo.
Ne, ty nikdy nejseš mimo Jseš můj bratr.
Pochopil bys kdybych ti řekl...
Nemůžeš říct nic co by mě naštvalo.
- Můžu ti něco říct? ...knihkupectví...
Když jsi mluvil o mejch bejvalkách,
uvědomil jsem si,
že to co cítím k Marii, je jiné.
Víš ten pocit uvnitř, ...ve tvém...
- Srdci. - Jo.
- Když ti srdce... - Tluče.
- Tluče. A... - Jako by bylo mimo tvůj hrudník.
- Ano. - Obnažené, zranitelné...
- Jo. To je ... - Nádherný a strašný,
a srdcebolný a živoucí. Všechno najednou.
Ano. Jak tomu... Jak se tomu říká?
Láska.
Vždycky najdeš správný slova.
- Stanford nebo Berkeley. - To jsou skvělé školy.
- Možná univerzita ve Washingtonu.
Nebo něco blíž k domovu.
Lil, když nebudeš moct usnout víš, kde mě najdeš.
Tati.
Strejdo Mitchi, Půjdeš mi dát pusu na dobrou noc.
- To se vsaď. - Staré rodičovské pravidlo.
- "Oddělené ložnice až do svatby" - Jako na vysoký.
- S tímhle pravidlem souhlasím. - Děkuju.
- Nemáš za co. - Na co čekáš Mitchi.
Marie přinesla nějaké knihy, ale myslel jsem si, že
by měla číst skutčnou knihu, od skutečného autora.
Ne. To není dobrý nápad. - Au contraire.
- Prosím tě ne. - Nejlepší kniha jakou jsem četl.
- Možná jediná kniha jakou si kdy četl - Zábavné.
- Nebuď taková! - Bylo by skvělý kdyby si jí podepsal.
- Je to první vydání. - Je to jediné vydání, mami.
- Tak dobrou noc. - Dobrou noc.
Dobře se vyspětě.
Přeju ti abys toho moc nenaspal.
Hodně štěstí? To je všechno?
S tím už se dá něco dělat.
Ahoj.
Dobrou noc.
- Dobré ráno. - Ahoj!
- Řekni "Dobré ráno" - Ráno.
Správně.
Dobře se bav.
Tady máš, drahoušku.
Překrásná Marie, přidej se k nám.
- Mami. - Ano, zlato?
- Pustíš muziku, mami? - Jasně.
Ty to potřebuješ víc než já. Už jde. Vedu ho.
Dane, stoupni si sem. Jdeme na to, boxerský postoj.
Chci vidět pěsti nahoře. Tři, dva, jedna.
Doprava!
A dáváme pořádný rány. Pět, šest, sedm. Změna!
Pět, šest, sedm.
čtyři, pět, šest, sedm. Počítáme!
Jedna, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm.
- Chceš to převzít, zlato? - Co?
- Jo. - Dobře.
Salsa?
Parket je tvůj, zlato.
A doleva a...
Dobře, vydrž, správně. Dan se dostává dopředu.
Začátečníci doprostřed. Sledujte Marii. Ona to dělá správně.
- Jeden, dva, tři, čtyři. - Jo!
- A zapojíme i ruce. - Dobře.
Jedna, dva, tři, čtyři.
Jedna, dva.
Sledujte Marii, jak se to dělá, a Dana jak se to nedělá.
Obráceně.
Byl si výbornej.
Děkuju ti.
- Nemáš zač. - Skvělé.
Nikdy se mi do toho nechce,
ale potom se cejtim fakt dobře..
Páni! Dobrej stretching.
- Můžu?
Tohle by sme si pak měli zkusit taky.
To je dobrý.
- Táto? - Lilly sežeň sestry,
a přijďte před dům. Hned.
Kam jedete? Můžeme s vámi?
Můžeme?
Moje holky by si rády užili trochu času jenom se svým tátou.
Ale slibuju, že vás vezmu někdy jindy, dobře?
Dělej Lil. Jdeme. Do auta.
Holky, jdeme.
Co je táto? Nana mě bude učit plést.
- Caro, pojď. - Ne.
Tak na co čekáte?
Pojďte sem.
Ty sem a ty sem!
Jste tak těžký, nevím co si s váma počnu.
Dobře. Skácím se k zemi.
Myslím, že to nezvládnu.
Páni!
Ne.
Sem jsme chodívali. Byli tu samé ulity,
a žralok s papíru.
Pamatujete se ještě jak vám chutnali karamely?
- To mi byli čtyři. - Jo, ale...
Držte se za mnou, lidi. Dostal jsem nápad! Kuželky!
- Jó! - Kuželky!
To zní dobře.
Život je plný zklamání.
Velkých a někdy ještě větších.
Takže, co budeme dělat?
Maják nebo velrybí muzeum. Vyberte si.
- Víte proč máme majáky? - Protože jsou hezké?
Ano, správně.
A také protože nám ve tmě pomáhají.
Díky nim jsou lodě v bezpečí.
Jinak by ve tmě naráželi do skal.
Protože když jste na moři,
a ty velké temné vlny s váma pohazují sem a tam,
a vy už nevěříte, že znovu ucítíte pevnou zem pod nohami,
a že se vaše loď může razpadnout na milion kousků,
a potopit se až na samotné dno,
tohle světlo vám ukáže správný směr.
- Tohle světlo... - Jseš v pořádku tati?
Je mi dobře... zlato.
- Bavili jste se lidi? - Ne.
Ne.
- Běžte dovnitř. Jdeme, zlato. - Děti? Kde jste byli?
- Já vim. Já... - Hledali jsme je všude.
- Na odborníka v rodičovství ... - Omlouvám se. Nenapadlo mě to.
Ahoj kámo. Ahoj.
- Omlouvám se. - Nic se nestalo.
První!
Dane, ona je úžasná. Měl si jí vidět.
Posledních 400 metrů úplně proletěla.
- Byla sem rychlá. Nebyla? - To teda byla. Utekla si mi.
I tvůj pot je nádherný.
Kam to jde?
Mami, ona se pohybuje jako bohyně.
- Ano? - Je jako panter.
Víš, její tělo...
Závodili jsme a já jí chtěl zničit. Víš jak to myslím?
Chtěl jsem jí prohnat po pláži. Ona byla...
- To nedělej. - Byla jako můj hřebec.
Chtěl jsem jí hnát před sebou. Víš jak to myslím?
Marie. Ve skříňce na pravo jsou čisté ručníky.
Chybí mi tvá kůže.
Chybí mi tvoje vůně.
Chybí mi...
Chybí mi tvoje oči.
- Tati! - Já...
- Jseš divnej! - Já...
Ne, promiň. To byla jenom ztracená existence mého otce.
Jo, je to úplnej špión.
- Ano? - Musíme si promluvit.
- Nepočká to? - Tobě to takhle vyhovuje?
Opravdu ti to vyhovuje? Upřímně.
- Bavím se tu. - Bavíš?
- Ano - Opravdu? Užíváš si to?
- Kromě toho mýdla v očích.
Protože víš co? Já ne. Neužívám si to,
a myslím si, že jako dva zásadový lidé,
bychom se měli držet určitých pravidel. Ty ne?
Jo, jistě.
Dobře. To je...
To je to o čem mluvím. Ne.
Musíme si držet určtý odstup. Stůj. Nechoď ke mně.
- Ručník. - Stůj. Promiň.
Děkuju.
A taky, přestaň číst mojí knihu. Prostě toho nech.
- Proč? - A to s tou salsou...
- O čem to mluvíš? - O tanci salsa.
O tomhle... Kdybys to prostě mohla nedělat.
- Omlouvám se. - Kdybys to přestala dělat,
v rámci držení se pravidel, moc by mi to pomohlo.
Je plno jíných věcí, které můžeš dělat, jako třeba neexistovat.
- Děkuju ti. - To... ne... Jo!
Řekl jsem to. Nechtěl jsem to, ale řekl jsem to.
- A víš co ještě udělám? - Co?
Už se nebudu chovat tak vyzívavě,
aby to nevzbuzovalo žádné nevhodné pocity.
Ano, je to k popukání. Ale víš co? Já...
- Přestanu na tebe myslet. - Dobře.
Přestanu.
A kdybych na tebe začal myslet,
- což se může stát ve chvilce... - Slabosti.
...slabosti, zaměřím všechny myšlenky na tvoje vady.
- Moje vady. - Tvoje vady.
- Jako třeba? - Nemám tušení,
ale můžeš si být jistá, že nějaké...
Tak se zeptej Nany.
Omlouvám se Jdeš se sprchovat?
Ano, jdu se sprchovat.
Malá rada. Staré domy, staré trubky.
- Děkuju. - Na teplou se tu čeká věčnost.
Můžu s tebou o něčem mluvit?
- Jistě. Určitě. - A zůstane mezi námi?
Je to jenom... stalo se...
Víš, včera večer když jsem...
Včera večer si mluvila o svém životě.
O významu cestování a poznávání nových věcí, víš,
začala jsem o tom přemýšlet, přemýšlet o...
Kolik toho znáš, kolik ...
- Myslím, že už tam můžeš. - Správně.
… ale prostě...
Jseš... Jseš ještě oblečená.
Zapomněla jsem.
Budu se dívat jinam. Budu se dívat sem.
Každopádně jsem si uvědomila, víš, opravdu...
Víš, hodně jsem přemýšlela o tom co bych chtěla dělat...
víš, v budoucnosti, až skončím školu, ale...
Není to snadný přesně určit, co bych chtěla dělat se svým životem.
Chci říct, vím, že bych chtěla poznat něco nového, víš
zkusit nové věci...
Chci říct, jak je těžké přijít na to, víš
- Najít místo kam patříš. - Přesně.
Jenom pro tu zkušenost, chápeš, a...
To je, chápeš, o čem to všechno je, chápeš?
- Správně. - Ale jde také o to, myslím,
jde o to … myslím, jak je těžké to uskutečnit
to co chceš je to co chceš Chápeš co tím myslím?
Víš, myslím, že je to tak zajímavé ne...
zajímavé tím, že skončíš někde jinde
než si...
Oběd!
Mac a sýr. Není nic lepšího.
Dospělí jsou v jídelně.
Myslím, že to trochu promíchám a sednu si ke svým zíralkám.
- Dane, zlato. - Mami, prosím tě nech mě být.
- Ahoj lidi. - Ahoj strejdo Dane.
- Ahoj. - Ahoj strejdo Dane.
- Ahoj. - Ahoj.
- Co se děje? - Marie mi tu pomáhá.
- A vůbec se tu nebavíme. - Jo, všiml jsem si.
- Jak jí to jde? - Je úžasná.
- Ahoj, táto. - Ahoj.
- Ahoj.
- Říkala jsi, že... - Jo.
A chtěla jsem to udělat, jako, víš...
Snažila jsem se aby to vypadalo jako opravdové srdce.
Víš, ale vůbec jsem nevěděla jak se srdce kreslí. A tak jsem to rozstříhala.
- A bylo z toho,
bylo to... bylo z toho něco... jako hvězda.
Jo.
- Dane? Ahoj. - Ahoj.
Zlato, dělali jsme si o tebe starosti. Víš to?
To jak si se choval. včera večer a dnes ráno,
nám dělá vážné starosti.
No, díky. To mě dojalo. Ale je mi fajn. Nemusíte...
- Teď tu máme soukromý rozhovor. - Pojďte dovnitř.
Ne, pojďte dovnitř. To je dobrý.
Mami, jdi k věci. Jsem jedno velký ucho.
Podívej se, víš, děláš toho tolik pro svoje holky,
i pro nás ostatní. Ale co děláš pro sebe?
Teď ne.
- Teď ne. - Mysli na...
- Chceme si tu promluvit - To je dobrý
- Rádi bychom s tebou mluvili o samotě. - Zůstaňte.
- Pokračuj, mami. - Ano, zlato.
- Je to kvůli tomu, že se strejda Dan chová divně? - Ano, je.
To se dá vysvětlit.
- Tak nám to řekni. - Zrovna jsem s tebou chtěl mluvit.
Jseš teď určitým způsobem přetíženej, kámo.
Takže by ses měl, čas od času, uchýlit k malé sebelásce.
- Přestaň. - Mluvil sem o tom se svým urologem.
- To stačí. - Promiň.
O čem to mluvíš, člověče?
Ta pravá otázka, na kterou se nikdo nezeptal,
- je, zamiluje se Dan ještě nekdy? - Ne, nezamiluje.
- Howarde! - Je mi líto, nezamiluje.
Já říkám, že je to jedna z těch věcí,
které musíte jít naproti, a ona si najde vás.
- To připouštím.
- Ahoj lidi. - a... bezva.
Nevím jestli jsem to předtím řekl jasně,
- prostě si musíš pročistit trubky.
Musíš uvolnit špunt. Abych použil přesnější metaforu.
- Jo, použil. - Takže zatím jste přišli o...
"starosti," "láska si najde," "pročistit trubky".
Díky. To by bylo.
- Ne. Nebylo. - Hotovo.
Můžeš všechno... Ale mami.
Na farmářském trhu jsme potkali dceru Margot Draperové.
- Koho? - A ona se na tebe vyptávala.
Víš Dane, musíš se, chápeš, trochu bavit.
To znamená, že tě tu Ruthie Draperová v 6:00 vyzvedne,
- a půjdete na skleničku. - Vůbec si na Ruthie nevzpomínám...
- Budeš mít rande. - Ne.
Ne, já na žádný rande nejdu, mami.
Jdeš. Už je čas, zlato.
Ruthie "Prasečí Ksicht" Draperová, to si děláte srandu?
"Prasečí ksicht" Draperová, to ne. Omlouvám se, to je vysloveně krutý.
Na tom není nic krutýho.
Mami, já se na Ruthie "Prasečí Ksicht" Draperovou vůbec nepamatuju.
Nikam se mi nechce. Nechci jít s prasečím ksichtem.
- Půjde. Bylo rozhodnuto! - Ne, nejdu.
- Nepamatuje se na "Prasečí Ksicht" Draperovou. - Je to schůzka naslepo.
Půjdeme ve čtyřech. To bude zábava. Souhlasíš Marie?
Ano, bude to zábava. Ano.
To je moje holka.
Půjde to svině... fajně.
Omlouvám se.
Jdeme, divočáku.
Dobře.
Jdeme na to.
To je fakt dobrý.
Je to vážně... Ahoj! Ahoj.
Ahoj. Lidi, tohle je Ruthie Draperová.
- Všechny tu znáš. Ty vyrostli. - Ano. Ahoj všichni.
- Prima tě znovu vidět, Ruthie. - Ahoj Dane.
- Ahoj. - Tebe bych poznala všude.
Chci říct, že vypadáš pořád stejně.
Ruthie, vypadáš skvěle.
Zábavné.
- Ne. - Takže, Lékařství na Harvardu,
Johns Hopkins ... Vedeš si dobře Ruthie.
- Jo. - Jo, je to působivé.
To ti ale nezbývá moc času na... schůzky?
Někoho jsem měla.
Byl pro mě velmi důležitý, ale...
Ztratila jsem ho při strašné nehodě.
To je mi líto.
Děkuju.
Zvláštní je, že jsme se znali jenom tři dny,
ale... víte jak to někdy chodí.
- Ano. - Ano. Přesně tak.
- Jo. - Takže si lékařka?
- Ano. - Jaká je tvoje specializace.
- Jsem plastický chirurg. - Samozřejmě.
Ne, já vím na co myslíte,
ale já pracuji výhradně s oběťmi popálení, s dětmi
narozenými s obličejovými deformacemi.
- Ona je v podstatě světec. - Ne. Ne, já jsem jen...
Myslím, že se snažím jenom trochu pomáhat. Jako tvůj bratr.
- Přestaň. Já... - Když nemůžu v noci spát,
připojím se a čtu tvoje staré články. Četla jsi Danovi články?
Jen jeho román.
Je to opravdu radost, vážně.
Chci říct... co si to poradil matce gaučovýho lenocha?
- "Schovat ovladač.
Aby musel vstát, při přepínání programů. Tak si alespoň zacvičí"
To je brilantní. A nebo... Ty rodiče pěti vybíravých jedlíků?
Museli dělat zvlášť jídlo pro každé dítě a...
Jste snad nějaká restaurace?
- Přesně. - Brilantní.
- Citujě tě slovo od slova. - Já jenom říkám...
že já nemám žádné děti, a nemám s tím problém,
ale je jasné, že až je jednou mít budu,
tvoje slova mě povzbudí.
Promiň te. Musím se omluvit. Nemůžu si pomoct.
Promiň, ale když se takhle nějaká holka pohybuje,
chci říčt... ...že to chlapa prostě zaujme.
No tak človeče.
- Je v pohodě. Jsi v pohodě, Marie? - Jo, jasně, jsem v pohodě.
Ale nemyslím si, že to Dana zaujalo.
- Ne? - Ne?
Nemyslím si to. Nebo jo?
Fajn. Dobře.
Nevím čím to je, ale drží se nějak zpátky.
Už ne.
Tohle se mi líbí.
Přídáme se.
Zase doma.
- Vážně miluju tvoje auto. - Děkuju.
- Ahoj. - Ahoj.
Ráda jsem tě potkala.
- Já tebe taky. - Chlapi, jdem.
Dan a já se chystáme na malou projížďku.
Nečejte na mně.
Tohle je fantastický.
Já znám tu tajnou přísadu... láska.
Lepší a lepší každým soustem.
- Slovy se to nedá popsat. - Děkuju.
- Jak vám chutná? - Tati, jsou prvotřídní.
Opravdu lákavé.
- Už jsem skoro plnej. - Ještě, prosím.
- A nic tě nezastaví, co? - Ani náhodou.
Je to tajný recept, ale mě ho prozradí.
Jo?
Jak se má Kapitán Štěstí, dneska po ránu?
- Bavili jsme se. - Jo?
Slyšel jsem, že ses minulou nocí propracoval celkem s chutí.
Jo.
- Můžu dostat ještě? - Tady máš.
Víte co? Vlastne mám trochu hlad.
- Tajný recept. Právě tady. - Chlapče, tyhle se povedli.
- Já je miluju. - Děkuju.
- Kolik si jich měl tati? - Takže si odzátkoval?
Cokoliv se stalo, nebo nestalo, nikdo by si někoho nezasloužil
víc než ty.
Tady máš.
Hodíme si mincí. Venku.
Lahodný.
No... hezký!
Jo? Chceš to udělat? Tohle chceš udělat?
Budeme to hrát takhle? Jo!
Takže ty mi chceš vyhodit kolena?
Zkus to znovu!
Seřaďte se, musíte se rozestavit.
- Seřaďte se! Jdeme na to! - Dobře. Podej to zpátky.
- Hike! - "Pork chop"
- Marie! - Utíkej, Marie!
Danny!
Proč se pořád chováš jako by ti bylo 15?
Jsem naplněn unáhlenou touhou.
Měl bys být naplněn větším sebeovládáním.
- Co tím myslíš? - Myslím, že víš, co tim myslím.
- Můžeš tati? - Jo.
Díky.
Haló. Ne jsem jeho táta.
Volá ti někdo jménem Jordy.
Všichni poslouchejte. Právě volali Danovi.
A víte, že dostat stálé místo je pro novináře nejdůležitější.
Dobře. Nechte mě to vysvětlit.
Byl jsem požádán,
abych se setkal s hlavounama
z Lamson Newspaper Group.
Přijedou sem zítra.
A chtějí si se mnou promluvit.
To je skvělé.
- Možná bys měl nejdřív dostat tu práci. - Ano, to je pravda.
- Dan je ten člověk. - Díky, človeče.
No?
Páni!
Tati?
Tati! Lily se mě právě zeptala, proč si flirtoval s Marií.
- Neflirtoval jsem s ní. - Ale nedělej si starosti, kryla jsem tě.
- Řekla jsem jí, že to nic nebylo. - Vždyť, nebylo.
Tati, je mi 17, OK? Flirtoval si s ní.
Víš, stejně na tom nezáleží.
Tím jsem nemyslela, že by si jí vůbec nezajímal.
Ale mírni se. Jo?
- A blahopřeju ti. - Díky.
Přijel sem autobusem. Má v Bostonu příbuzné. Tati...
Táto, on mě miluje.
Dobře.
Nemusíš si dělat starosti.
Když dojde na sex, Marty je ten kdo chce počkat.
To říkáš pro to, aby si mě uklidnila?
- Tati já ho miluju. - Zlato...
Miluju ho.
- Miluju ho. - Ne, nemiluješ.
To co k sobě cítíme je pravá láska,
a jen proto, že ty ji necítíš
neznamená, že nás musíš trestat.
Pobláznění není láska. Sexuální přitažlivost není láska.
- Ty to nechápeš. - Nechápu to.
Ne, ty ani nechápeš, že to nechápeš
Čemu nerozumím Caro? Objasni mi to, prosím.
Čemu? Je to zklamání, že s s tou osobou nemůžeš být?
Že... je cosi, co vás od sebe odděluje,
něco v tobě vyvolává pocit hlubokého spojení?
A kdykoli jseš té osobě nablízku,
tak nevíš co říct, a říkáš všechno,
co máš na mysli, a ve svém srdci.
A víš, že kdyby jste mohli být spolu,
tak ti osoba pomůže stát se tím nejlepším čím můžeš být.
Takže tu může Marty zůstat?
Omlouvám se.
Může tu Marty zůstat?!
Howard tě odveze na autobus.
Volali jsme tvojí tetě, čeká na tebe v Bostonu.
- Ano, pane. - Podívej já nejsem tvůj táta,
ale myslím, že bys měl vědět, že láska je nebezpečná pocit.
- Ne, pane. - Chceš se se mnou dohadovat?
Ne, já jenom...
Láska není pocit, je to schopnost.
- Kdo ti to řekl? - Přišel jsem na to, pane Burnsi.
Pojď se rozloučit.
Okno. Dobře. To je ono.
- Tati. - Brzy ho zase uvidí.
Ne!
Ne! Marty!
- To je krásný. - Co je krásný?
Co... Co je na tom krásnýho?
To bude dobrý.
Ta její jistota. Cítit tolik lásky.
- Láska není pocit. - Ne?
Je to schopnost.
Jestli je to pravda, tak máš opravdu nadanou dceru.
Zabíjíš lásku.
Dobře Caro. Další?
Olivia bude dělat něco s děvčaty.
Gus jako obvykle. Bella má plot.
- Já s Howardem zazpíváme. - To je hezký. Teto Eileen?
- Počítej i se mnou. - Vážně? Na co máš nadání?
Zabíjet lásku.
Co si říkala?
Naplánovali jsme něco pro celou rodinu.
Pro nás pro všechny.
- Na co má tvůj táta nadání? - Žádný nemá.
On jediný je omluven z účasti.
A teď Bella Wilsonová.
Dobře Bello!
Čivava.
- Dotoho, Bello. - V pohodě?
- Nemám z toho dobrej pocit. - Dělej to co vždycky.
Marie není plejbekovej typ.
- Musím udělat něco zvláštního. - Prostě... buď sám sebou.
Buldok.
To je...
- To je pro Martyho. - Chcete abych si dala třešně?
Páni!
Je stejně tak dobrá.
- Dostal jsem nápad. - Jsem si jistej, že skvělej.
Mohl by být.
A jako poslední, Strejda Mitch.
Někdo velmi moudrý, můj bratr,
mi jednou řekl, že
způsob jak být naprosto upřímný, je zazpívat.
Mimochodem, rád bych vám představil svou skupinu.
Nemůžu tomu uvěřit. Nehrál od té doby, co ona...
Jedna, dva, tři, čtyři.
Strejda Mitch!
Co říkal?
Skvělá práce, chlapci.
Co to bylo?
Nedokázal... Nedokázal jsem se zastavit.
Co bych teď měla dělat?
Nemůžeš dělat nic. Je to můj bratr.
Tak proč si pro mne zpíval...
Protože já... já jsem...
Strana 92. "Teď jsem zemřel?
Protože anděl vkročil do pokoje"
Strana 148. "Odpustím ti tvou minulost jestli ty mi odpustíš mou."
Zdá se, že jeho nejlepší slova byli tvoje.
Tohle je nesnesitelný. Já...
už nedokážu dál předstírat.
- Táto? - Ano buráku?
Přijdeš nahoru do pokoje? Chtěla bych ti ukázat něco co jsem vyrobila.
Necháme to na zítra. Dobře, srdíčko? Slibuju.
Dobře tati.
Bože.
- Co se děje.
Co je složitýho na tom být tady? Můj zpěv.
- Neměl jsem zpívat. - Já vím.
Ne. To není...
- Byla to špatná písňička. Já ... - Ona pláče nebo se směje?
- Ne. Prosím. - Prosím nedělej to.
Marie...
Už jde.
Mami!
Ne. Já nevim co mu říct. Nikdy jsem neztratil dívku.
- Teď je to poprvé. - Páni!
Já si nechám tyhle.
Přestaňte se snažit chovat normálně.
Řekla, že jsem skvělej chlap.
Řekla, že mě moc miluje.
A pak řekla...
...že bysme si oba měli najít svou vlastní spřízněnou duše.
Jsem tak zmatený. Opravdu nevím co se stalo
mezi včerejškem a dneškem a tohle všechno způsobilo.
Musí tu být něco... Víte, nějaká příčina...
- Proč se díváš na mě? - Nedívám se na tebe.
Dívá se do nekonečné prázdnoty, která na něj teď čeká. A náhodou tam stojíš ty.
Danny, nemáš k tomu co říct?
Jo, co na to říká odborník? Povídej.
- Zlato, pravdou je,
že jsme jí všichni měli rádi.
Jo, moc rádi.
To mi nepomůže. Ne.
Mohl by někdo vymyslet nějakou zábavu?
Člen skupiny Rat Pack! Zpěvák...
Dean Martin! Sammy Davis, Jr!
Ano!
Řada je na tobě, kámo. Běž. Do toho.
Do toho!
- Toto je... - Ahoj, Jordy.
- Ty teď nemůžeš mluvit. - Ne, ale pokračuj.
- Musela jsem odjet. - Já vím.
- Ben Franklin! - Ale pravdou je...
- Ano! - ... Nedostala jsem se moc daleko.
Nádherný úsměv, krásné oči, jediná žena svého druhu.
- Marie! - Ano.
Zlato, ne.
- Tati? - Ano.
- Chceš vydět co jsem udělala? - Hned jak se vrátím, dobře?
- Zase vy. - Rád vás vidím, důstojníku.
- Jak se dnes máte? - Víte proč jsem vás zastavil?
Samozřejmě. Vím co jsem udělal. A že všechno bylo špatně.
- To vás bude něco stát. - Připiště mi to na účet.
- Prosím? - Připiště mi to na účet.
Co to děláme?
- Možná je to chyba. - Ano.
Ale myslím, že je tu jistá správnost v našem omylu.
Myslím... musíme být opatrní.
Chci říct, tvoje dcery, a co my?
Jsou tak výjmečné a...
- Co? - Myslím, že tohle je předčasné.
Opravdu?
Ani nevíme, jestli umíš hrát kuželky.
Ne! Počkej.
Počkej. Musíš to hodit rovně.
- Nech mě! - Rovně.
- Dělej. - Ty dělej. Dobře.
Dívám se na tebe. Já nejsem...
- Připravená?
Děkuju.
To je...
To bylo lepší. Byl to strašnej pokus, ale líbilo se mi tohle na konci.
Ještě bych neházel.
To nebylo špatné. Povedlo se mi to.
Takhle si zlomíš ruku.
Ne, nedělej to.
- Hodíme oba najednou.
Jedna, dva, tři.
Tati?
Božemůj. Táto co to děláš?
Co to sakra? Marie?
Co se to tu sakra děje?
- Půjdeme. - Právě se líbali.
Můžu to vysvětlit.
- Vy dva jste se rozešli, ne? - Před dvěma hodinama.
- Rozešli jsme se před dvěma hodinama. - Já vím.
Myslel jsem, že si odjela.
Odjela, ale nedostala se moc daleko.
- Co? - Můžu to vysvětlit.
- Tak mi to vysvětli. - Dobře.
Vzpomínáš na tu ženu z knuhkupectví? To je ona.
Řekl jsi mi, abych za ní šel, a já to neudělal.
Prostě se to tak seběhlo.
Vím jak to vypadá, a taky vím jak se cítíš.
A jak cítíš tohle ty zkurvysynu.
Božemůj!
- Co se stalo? - Omlouvám se.
Všichni se uklidněte. Tohle je k ničemu.
- Ne. - Omlouvám se.
Miláčku. Přineste nějaký led.
- Dane, jsi v pořádku. - Marie!
Ne, neodjížděj!
Nevím co jsme si mysleli.
Omlouvám se.
Neodjížděj.
Tati?
Táto počkej!
Co to děláš? Tati!
Tohle je předvolání k vašemu soudnímu líčení.
A ještě něco. Musím vát zabavit řidičký průkaz.
Máš tu hosty.
- Mluvíme o vlku a... Ahoj. - Ahoj.
Cindy Lamson. Editorka zvláštních vydání, Lamson Newspaper Group.
- Ahoj. - Jim Lamson, vydavatel.
- Rád vás poznávám. - Ano.
Povídali jsme si tu s vaší rodinou.
A hlavně jsme měli to potěšení, setkat se s vašimi milýmy dcerami.
- Horký mošt?
Děkuji. Vypadá to... Mockrát děkuji.
Vypadá to skvěle. Díky.
Otče? Horký mošt?
Nejenže zabíjíš lásku,
Ale jseš ten nejhorší rodič na světě.
Milé.
Jak asi víte,
setkali jsme se se dvěma dalšími kandidáty,
ale můj otec a já jsme si jisti,
že to nejlepší jsme si nechali nakonec.
Děvčata. Můžete odejít jsetli chcete.
To je v pořádku, samozřejmě tu mohou zůstat.
Rádi hovoříme s celou rodinou.
Tady Dan ví všechno o tom jak udržet věci v rodině.
- Že je to tak, Dane? - A to je proč jsme tady.
To co vyjadřujete ve vaších článcích, vaše morální hodnoty.
Osobní vlastnosti, které se odrážejí ve vašem psaní.
- Velmi působivé. - Poctivost, důvěryhodnost...
Máme s vámi velké plány, Dane.
Snažíme se o to, co vy neustále opakujete svým čtenářům.
- A to je? - Dát rodinu na první místo.
Je tu taková věc.
Někdo by měl lépe číst své vlastní články.
Asi vám teď nerozumím.
Jdi pryč. Jseš lhář a pokrytec. Podvádíš svýho vlastního bratra.
Jak dlouho ji znáš?
Dvě porušení pravidel a jedna srážka? To byla součást plánu?
A nejhoši je, že si se vykašlal na Lilly.
Čekala, že se přijdeš podívat na to co pro tebe udělala.
A ty ses ani neukázal.
- Vážně jsem to podělal. - Ne.
Ale ano, mami. Zklamal jsem Lilly.
- Nezapomeň na Mitche. - Johne!
A ty lidi od novin.
Nepochybně nemáš svůj den, zlato.
Nesmím se přestat chovat jako otec...
Prosim tě. Víte, láska je složitá.
Měl bych to líp vědět. Ublížil jsem dětem.
Tak jim to vynahraď.
- Zlato, udělal si pár chyb. - Hodně chyb.
Zamilovat se do Marie mezi ně nepatří.
Může mi někdo podat další krabici, prosím?
Jo, Už se to nese.
Já...
Kdyby to byl někdo jiný...
Jsem tak...
Nezapomeň cos chtěl říct.
Ahoj krásko.
Holky, rád bych mluvil s Lilly osamotě, kdyby to šlo.
Tak teda se všema.
Vím, že jsem to zvoral. Pořádně.
- Jo. - To teda jo.
Vaše máma...
Chybí mi vaše máma.
Celou tu dobu a vždyky bude.
- Máma odešla. - Zlato. Vídím ji každý den.
Vše dobré v tobě mi ji připomíná, Jane.
Tvoje vášeň Caro.
Lilly ty máš její oči
A její úsměv.
Tohle se chystám udělat:
Dávám si zaracha na doživotí.
Přilepím se na vás. A hodlám s vámi být...
- Jseš s námi každý den. - A nikam neodejdu.
Trochu jsem se zapletl s Marií,
ale to už skončilo.
Ztratil jsem hlavu.
Choval jsem se hloupě, protože jsem si myslel, že jí miluju.
To je... to není...
Nemiluju jí. Ale to jsem teď nemyslel.
Chci říct, jak bych jí mohl milovat? Sotva jsem jí poznal...
- Tří dny. - Jo.
A jak to můžu vědět za tři dny?
Já nevím
Ano, vím. Miluju jí.
Miluju jí.
Tak za ní běž.
Stejně jí máme radši než tebe.
Běž.
Hned.
Zlato. Na cestu.
- Co je? - Já nemůžu.
- Musíš. - Sebrali mi řidičák.
V mapách se vážně vyznám.
Tohle je fakt divný. Ale nenchala bych si to ujít za nic na světě.
Milí čtenáři, pro většinu z vás,
je tohle můj první článek, který čtete.
V budoucnu, budu odpovídat na vaše otázky,
ale dnes, chci změnit svůj obvyklí postup a říci vám
o předmětu svých plánů.
A více než o plánech s tímto sloupkem, spíše o životních plánech.
O tom jak je všichni děláme.
A jak doufáme, že naše děti mají své vlastní dobré, chytré a bezpečné plány.
Ale buďme k sobě upřímní,
naše plány většinou nevycházejí, tak jak jsme doufali.
Takže místo toho abychom se jich vyptávali:
"Jaké jsou vaše plány? Co plánujete udělat se svým životem?".
Měli bychom jim spíše říct: Naplánujte si život tak, aby vás stále překvapoval.
To se stává.
A je to.
www.titulky.com